Alsing Andersen | |
---|---|
![]() Alsing Andersen vuonna 1960. |
|
Sosialistisen internationaalin puheenjohtaja | |
1957–1962
|
|
Edeltäjä | Morgan Phillips |
Seuraaja | Erich Ollenhauer |
Tanskan sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja | |
1941–1945
|
|
Edeltäjä | Hans Hedtoft |
Seuraaja | Hans Hedtoft |
Tanskan puolustusministeri | |
4. marraskuuta 1935 – 8. heinäkuuta 1940
|
|
Pääministeri | Thorvald Stauning |
Edeltäjä | Thorvald Stauning |
Seuraaja | Søren Brorsen |
Tanskan valtiovarainministeri | |
16. heinäkuuta 1942 – 9. marraskuuta 1942
|
|
Pääministeri | Vilhelm Buhl |
Edeltäjä | Vilhelm Buhl |
Seuraaja | Kristian Hansen Kofoed |
Tanskan sisäministeri | |
13. marraskuuta 1947 – 23. marraskuuta 1947
|
|
Pääministeri | Hans Hedtoft |
Edeltäjä | Niels Arnth-Jensen |
Seuraaja | Jens Smørum |
Kansankäräjäedustaja | |
1929–1962
|
|
Henkilötiedot | |
Koko nimi | Alsing Emanuel Andersen |
Syntynyt | 5. helmikuuta 1893 Kööpenhamina, Tanska |
Kuollut | 5. joulukuuta 1962 (69 vuotta) |
Tiedot | |
Puolue | sosiaalidemokraatit |
Alsing Emanuel Andersen (5. helmikuuta 1893 Kööpenhamina – 5. joulukuuta 1962) oli tanskalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Tanskan puolustusministeri vuosina 1935–1940.[1]
Andersen liittyi sosiaalidemokraattiseeen puolueeseen vuonna 1917 ja nousi kansankäräjille vuonna 1929. Hän kohosi puolueessa keskeiseen asemaan ja oli sosiaalidemokraattisen kansankäräjäryhmän puheenjohtaja vuosina 1932–1935.[1]
Vuosina 1935–1940 Andersen toimi Tanskan puolustusministerinä. Hänen johdollaan puolustusta heikennettiin voimakkaasti vuonna 1937, ja Natsi-Saksan hyökättyä maahan huhtikuussa 1940 hän yhdessä kuningas Kristian X:n ja ulkoministeri P. Munchin kanssa teki antautumispäätöksen. Vuonna 1941 hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja. Toisen maailmansodan aikana Andersen toimi myös lyhyesti valtiovarainministerinä vuonna 1942.[1]
Sodan jälkeen Andersen joutui kohtaamaan paljon arvostelua sodanaikaisesta antautumispäätöksestä, ja hänen täytyi vuonna 1947 erota sisäministerin virasta vain reilun viikon jälkeen. Hän siirtyi tämän jälkeen sisäpolitiikasta Tanskan YK-delegaation jäseneksi ja johti sosialistista internationaalia vuodesta 1957 kuolemaansa asti vuonna 1962.[1]